Hogy ez a neve ennek a lónak, vagy a típusa, nem tudom, én nem annyira értek a lovakhoz, nem vagyok velük akkora nagy szerelemben, ezt már elmondtam, engem egyszer megtaposott egy ló, úgyhogy nem az én barátom, de én úgy tudom, hogy ilyen, hogy „fehér” ló, nincsen. Ami a képi ábrázolást illeti, megint azt mondom, hogy az ötletet jónak tartom, a ló, mint házi kedvenc abszolút elfogadható, de most, mintha nem lett volna eldöntve az, hogy engem az árnyéka izgat jobban, vagy maga a tényszerű közlés. Pedig szépek a fények, jól hozzák a struktúrát, az izmokat, a csontokat, jól mutatják a kötéseket, a formákat, tehát ez kifejezetten jó lenne, de az a vágás, amivel most ez a lószerkezet belekerült a képbe, nem telitalálat. Tessék egy kicsit úgy gondolkodni, mint egy hentes, hogy hol végződik az egyes izomcsoport, és ott lehet vágni. Itt most belevágtál úgy ebbe a felső combba, és ebbe a kötésbe a testhez, ami nem jól adja a formát. Visszaadom ismétlésre, ez nem az a szint, amit várok, ennél már kompozícióban erősebb megfogalmazásokat kaptam tőled, ne tessék visszalépni. (hegyi)
Fehér
Barokk házi kedvencek
Lecce, Apúlia, Itália, 2002.09.20.
Sándor, erre szokták mondani, hogy „én értem a humort, csak nem szeretem”. Látom, hogy miről van szó, nagyon szépek ezek a képek, gyönyörű a világítás, nagyon plasztikus, tíz ujjamat megnyalom azokért a fényekért, amik itt látszanak, és amik ezt a felületet ennyire jól mutatják ebben a három képben. Tényleg nagyon szépek, a leiratból látom, hogy ez nem Magyarországon van, itt ennyire tiszta és rendberakott középületet ritkán látni, de azon kívül, hogy ez egy nagyon szép dekoráció, és jól van megfotózva, azon kívül nagy tisztelet annak, aki ezeket az épületdíszeket megcsinálta, meg annak is, aki ezt felújította. Érdekesek ezek a szörnyek, a sárkány, griffmadarak, stb., de engem nem az az építész érdekel, aki ezt megcsinálta, ez egy építészeti könyvben gyönyörű képsor lenne, mint illusztráció, de engem Sándor érdekel. Én elfogadom ezt a képsort, és kapsz rá egy csillagot, mert Házi kedvenc leckébe került, és ez Épített környezetbe lenne első osztályú, de várnám azt, hogy megoldd a 6-os leckét. (hegyi)
értékelés:
Végre megvagy!
Pocito, az én drága kis keverék csivim. Azért őt választottam mert a család állatai közül ő a legnagyobb egyéniség! A mindene a labdázás!
Látunk itt egy kutyust, aki valamivel játszik, és ez egy nagyon jellemző pillanat, amikor ők ilyen nagyon elmélyedve játszanak valami tárggyal. Ahogy látom, ő szét is szedi ezt a labdát. Renátó nagyon helyesen felfigyelt a tükröződésben rejlő játékra, hogy megismétlődik ez a kép, viszont nagyon szűkre vágta ezt a kompozíciót. Ettől a kutyának a fülei, amik jellemzőek, és a méreteket is behatárolják, nincsenek a képen, de nem csak ez nincs a képen, hanem a tükröződésben is viszonylag keveset kapunk ebből a helyzetből. A labda, a mancsok, az orr ismétlődik, de például a szem, a fejforma nem. Ha lehetne mondani valamit, ami nekem problémám, akkor ez, hogy nagyon szűk a kompozíció. (hegyi)
értékelés:
Virágmacska
Rügy-korában is imádtuk, mostanra kivirágzott, Ő a kedvenc cicánk, Anonimus.
Elolvastam a kommentárokat, előbb erre reagálnék. Ez bizony egy módosított kép, itt nem arról van szó, hogy az élesség ennyi lenne, ezt utólag kezdted el variálni, hogy hol legyen éles a kép, és hol ne. Ez azért problematikus nekem, hogy ha ezzel elkezdtél játszani, akkor nem teljesen értem, hogy miért a macska mellénél találjuk az élességet, és miért nem a pofájánál. A bajusz résznél kellene lenni az élességnek. Ezt a nagyon kis mélységélességet létre lehet hozni akkor is, ha egy olyan objektívet teszel föl, aminek a blendéje 1,8 vagy 1,4, és akkor 1-2 milliméteres élességi sávot találsz csak. Igen ám, azért bukik le a kép, hogy ez egy utólagos manipuláció, mert akkor ez az élességi sáv abban a síkban végig megvan. Ott és csak ott éles, de ott végig éles. Most, ha megnézed, akkor a fal résznél nincs meg az élesség sehol, viszont a macska bajsza mögött furcsán van meg az élesség. Ez a különbség az elektronikus játék és a valóság között. Mindezt azért mondom el, mert Mariann, te kérdezted, hogy mi a manipuláció, és mi nem. Ez manipuláció. Ez nem baj, csak tudni kell azt, hogy az ilyen utólagos manipulálás mit hoz létre. Ez alapjában csak úgy tud csinálni mintha a mélységélesség ott lett volna kiválasztva, ahhoz, hogy ez hihetően működjön, az életlenítési terület pontos kiválasztásával lehet közelíteni a valóságoshoz. Ami a képet illeti, nagyon érdekes és izgalmas játékot látunk, és nagyon jó a dinamikája ennek a képnek. Jó a kép szerkesztettsége is, a négyzetes forma is, ez a ferde átló, ami itt keresztülhúzódik a képen, amire rárímel az, hogy a macska kicsit elbillentette a fejét. Érdekes az is, ahogy itt ők ezeket a tárgyakat elfoglalják. Nálunk is virágcserépben szokott ülni a macska, én úgy hívom ezt az állapotot, amikor ennyire maguk alá húzzák a lábukat, hogy térdel. A megfigyelés tehát nagyon kedves és jó. Történt valami a színtónussal is, valószínű ez a lágyítás miatt is van, ettől van egy kis szomorúsága is az egésznek, és a macska ábrázata sem egészen vidám. Ez egy kicsit spleenes kép, de jó. Nekem megvan rá a három csillag, nincs ezzel olyan nagy baj, csak tudjuk, hogy mit miért használunk. (hegyi)
értékelés:
BandiTA
Ez kifogyhatatlan... :D
Gyönyörű modelled van, Gime, és nagyon élvezi ő ezt a kommunikációt, ha te is benne vagy, nagyon látványos példánya ő a maga csoportjának. A fényképpel annyira nem vagyok kibékülve. Rákerült erre is az a kiégett, túlvilágított technikai játék, amitől elmeszelődik a mancsa, a feje teteje, még az orránál is furcsa az első tappancsa, ez nem nagyon tesz ennek jót. Amikor azt mondom, hogy csinált, akkor azt értem, hogy attól, hogy megtaláltál magadnak egy fénytani helyzetet, amit reprodukálsz. Ha ez a reprodukció didaktikusan folyik, tehát egy szoftver, amit beállítottál magadnak egyszer, és kikísérletezted, utána ha törik, ha szakad, rákerül a képre anélkül, hogy utólagosan kontrollálnád, hogy a végeredménnyel mi történik, és saját maga csak azért igazolja magát, mert többedszer használod, akkor ez modorossággá fog válni. Én ettől óva intelek. Van, ahol ez rendben van, ott, amikor a saját önportrédat készítetted el a parkettánál, akkor ez nagyon rendben volt, ennél a képnél nincsen. Indokolatlan, esztétikailag problémás. A másik az, hogy ennél a képnél a központi helyzet a két mellső mancs és a fej, viszont a test tömege, és a nagy hátsó tappancs a kép elején ebben a rövidülésben nem előnyös. Mivel együtt laktok, én nagyon remélem, hogy még fognak születni képek, azt írod, hogy "ez kifogyhatatlan", úgyhogy én nyugodt lelkiismerettel adom vissza ismétlésre, fontold meg, hogy biztosan kellenek-e ezek a mache manipulációk. ismétlés. (hegyi)
Csöpi
Akinek mindent szabad, akinek akkor is van mit ennie, ha a gazdájának nincs.
Annak örülök nagyon, hogy végre elkezdünk oda jutni, hogy a saját magunk megfogalmazásai után eljutunk a házi kedvencekkel való filozófiai megközelítésekhez, hogy mit jelent általában az embereknek a házi kedvencük, és hogy ebben milyen helyzetek jöhetnek létre. Most itt egy szélsőséges helyzetet látunk, és ebbe az az izgalmas, hogy ehhez a figurához, akit itt látunk ebben az őrületes színű ingben, és sapkában, ha el is tudok képzelni valami kutyát, valami másfajta jutna eszembe. Bár szokták mondani, hogy a kutya és a gazdája előbb utóbb egymáshoz idomul kinézetben is, és ebben is van valami, mert tessék megnézni azt a tekintetet és arckifejezést, ami a bácsinak van, és valami hasonlót vélek felfedezni formában is a kutyus arcánál. A párhuzam tényleg zseniális. Annyit engedj meg, hogy mondjak, Gábor, hogy engem a barna ajtó kevésbé izgat, mint az a függöny, meg az a helyzet, ami ott lehet a függönynél. Abból most nem adtál, mert irigy vagy, hanem ide kintre raktad a bácsit, ehhez az ajtóhoz. Nem tudom, hogy a helyzet mennyire engedte meg azt, hogy itt valamilyen instrukció elhangozzék, ezen jó lett volna kicsit módosítani. (hegyi)
értékelés:![]()
![]()
Pötyikém
Ő az én kis házi kedvencem.
Volt nekem is akváriumom, és volt benne házmester hal. Az, amikor az üvegről szedegeti le a szöszöket, akkor eléggé félelmetes szája volt, de tényleg egy izgalmas darab. Nem egy könnyen fotózható halacskáról van szó, nem az a bambulok, és úszok a vízben, és élvezem a sodrást, hanem egész nap teszi a dolgát, amikor meg pihenőre elmegy, akkor el is bújik. Tehát vagy munka közben tudod lefotózni, vagy sehogy. Ha munka közben van, akkor azt eléggé egzaltáltan csinálja, ezért nem könnyű helyzet vele dolgozni. Egy kicsit a színvilág az, ami nekem távolságtartó, ez a zöldes fátyol. Lehet, hogy ez az akvárium világítása miatt van így, ezen kicsit módosítottam volna. Dóra, ez kérdés nekem, mert ez távolságtartóvá tesz, kicsit bizalmatlan így ezzel a zöldes árnyalattal. Ettől ez a halacska még jobban beleolvad a hátterébe, persze ők védekeznek is ezzel a beleolvadással, de ezen talán kellene egy kicsit segíteni. Az ötlet jó, bár a hal, mint házi kedvenc tőlem mindig távol állt, mert nem nagyon hagyják magukat simogatni, és a testi kontaktus fontos nekem a házi kedvenchez, de ez az én nyavalyám. Megvan a három csillag, várom a folytatást. (hegyi)
értékelés:
Buksi
Ő az első.
Az előző kutyás képnél is halszemoptikás megoldást kaptunk, és most is egy ilyen vizuális trükköt alkalmaz Tamás. Ennél a felvételnél sokkal indokolhatóbb, és sokkal jobban összerántja a kompozíciót. Ha összehasonlítom az előző kutyás képet ezzel, egyből látszik a kettő közötti különbség, hogy amíg az előző kép egy távolságtartó megközelítés, a kutya és a csontja, ennél a képnél, azzal, hogy az alkotó arra a szintre ment le, ahol ez a kutya fekszik a kövön, az egész egy izgalmas, személyes kommunikációs helyzet lett. Egyetlen egy dolog zavar: az az oldali szeme a kutyának furcsán mutatkozik, amelyik oldalon fekszik, mert csukva is van, meg kevesebb fény is jut rá. Ha kicsit kommunikálok a kutyussal, akkor talán mozdít annyit a fején, hogy ez a gyűrődés ne ebben a formában jöjjön létre. Egyébként a kép rendben van, és a személyessége miatt nagyon szeretem, úgyhogy három csillag, megvan a lecke is. (hegyi)
értékelés:![]()
![]()
Kecskebak
Kecskebak, de úgy viselkedik, mint egy kutyus. Figyelmet követel magának.
Eszter, itt az a bajom, hogy ami az előző képnél, Marcipánnál működik, abból most itt semmit nem látok. Látok egy állatot, az én ismereteim, mint pesti csávó, odáig mennek, hogy valószínű kecske, ha te mondod. Miközben a nézőpont megválasztása, a plán megválasztása abszolút személyes irányt mutatna, ez a személyes kontaktus mégsem jön létre. Nem csak azért, mert nem ránk néz ez az állat, hanem valahogy nem mentünk tovább, nincs ez a helyzet eldöntve, hogy mit akarunk ezzel mondani. A kecske elég sok mindent megrág, de ennek is most csak egy jelzése van a képen a zöld levéllel, ez csak illusztrációként van meg. A háttér is egy kicsit zavaros, visszaadom ismétlésre. (hegyi)
cica fátyolban
Ha ez a te cicád, akkor eléggé el lett maszkírozva, leginkább az jut eszembe róla, amikor lovagi filmekben, mint például a Gyalog Galopp, különböző szereplők voltak beöltözve lónak, és kókuszdiókkal csinálták a lópata hangot. Itt is valami ilyen maszkírozás történik, hogy ebből a cicából egy bikaszarvú állat lett, ami izgalmas, ez egy jó dolog. A macskaságnak valami olyan jellemzőjét sikerült itt Andrásnak megtalálnia, ami egyrészt a bujkálás, másrészt a terület felfedezés, a terület őrzése, és az, hogy mindez formailag párhuzamba került azzal, hogy csak a sziluettet adom, és a macskának mi a jellemzője: a fejformája és a füle. Ez megvan, úgyhogy köszönöm, három csillag. Ebben a képben már az érzelmek is szerepelnek, úgyhogy ennek örülök. (hegyi)
értékelés:
Marcipán
Nagyon illik rá a neve, tényleg olyan, mint egy kis puttó, a Szamos Marcipán üzleteiben lehet kapni ilyen kis kutyafigurákat, nagyon komolyan mondom, hogy vettünk is egy ilyet, teljesen így néz ki, úgyhogy a meglátás zseniális a névadásnál. Az egy másik dolog, hogy ráadásul kompozícióban is izgalmas, hogy ez a két kis árvácska, ami valószínűleg nem oda lett tervezve, hanem vadon nőtt, nálunk is van ilyen, hogy kipergett a mag az edénytartóból, és elvitte a szél, és egyszer csak egészen lehetetlen helyen elkezdett virágozni a növény. Nagyon jó, ez ad egy átlós irányú dinamikát a képnek, és ebben helyezkedik el a kutya, a maga nyugalmával. Ez mindenképpen jót tesz ennek a munkának, én nem nagyon tudok kivetnivalót találni, úgyhogy megvan a három csillag, köszönöm. Ha úgy gondolod, Eszter, akkor megvan a leckemegoldás is, ettől még persze várom a folytatást. (hegyi)
értékelés:![]()
![]()
Dzsara
Ő a második.
Nagyon kedves kutya, ő a második, ahogy ezt a leiratból megtudtuk. Tamás ezzel a halszem optikához hasonló torzításokat létrehozó képalkotó technikájával egy érdekes játékot hozott létre, ugyanis azok a szőlőkarók, amik a képnek a jobb oldalán vannak, azokkal a kép bal oldalán lévő beton flekk tud feleselni, ez így önmagában jó. Egyetlen egy problémám van, és ez nem kis probléma az én esetemben: az, hogy ha csak oda ciccegsz a kutyának, akkor fölemeli a fejét. Értem én, hogy ő most azzal a csonttal van elfoglalva, de akkor legyen elfoglalva teljesen azzal, birtokolja valahogy, valami történjen. Most egyelőre csak szuggerálja, ez nem a legjellegzetesebb pillanat. Pontosabban, ha ezt a pillanatot akarom rögzíteni, akkor viszont a kutya szintjére menjünk le. A kutya is olyan, mint egy gyerek, és a gyerekfotónál is nagyon ritkán vezet eredményre az, ha a felnőtt attitűdjéből fotózunk, abból a magasságból, ahol mi vagyunk, mert ezek a mi társaink alacsonyabbak nálunk, és ezek miatt a távolság nő meg. Nem tudom, hogy ez most mennyire érthető, így ettől egy kicsit leltárszerű, és azt mutatja, hogy én vagyok a főnök, és nézem a kutyát, hogy ő most mit csinál. A főnök és a kutya között kell, hogy legyen valamilyen kapcsolat, ha van, akkor az jó, ha rákerül a képre. Tamás, ugye nem haragszol meg, ha ezt visszaadom ismétlésre? Szeretném, ha erről a kutyáról többet megtudhatnánk, a jelleméről, a viselkedéséről, és a kettőtök kapcsolatáról. Ismétlés.
Kormi
Hát ő itt Kormi. Igazából nem az enyém, hanem anyunak egy kedves ismerősének a cicája, de imádom. :) A szemei pedig csodálatosak.
Nagyon vad ez a tekintet, és a helyzet is ezt erősíti, miközben ez a kép a bizalomról szól. Akinek van macskája, tudja, hogy ezt a felvételt csak úgy nem lehet elkészíteni, ha a macska nem akarja. Egy kicsit szűknek érzem, a lábakat meghagytam volna. Ha mindenáron változtatni akarok, akkor talán egy kicsit elmozdulok a tengelyemtől bal felé, és akkor még erősebb lenne ez a portré. Most a fű elég sokat betakar, a csodálatos szemeket is, de magáról a helyzetről jól tájékoztat. Abban érzem a bizonytalanságot, hogy most hova van téve a macska-tömeg. Talán valamerre kibillentettem volna, hogy elkezdjen ez forogni, pörögni, kicsit táncoljon valamilyen irányban, ehhez kellene, hogy tágabb legyen a kompozíció. (hegyi)
értékelés:
kurvamacska
Ez egy jó kép, ismerem ezt a cicát, volt szerencsém vele találkozni. Nagyon nem tudok vitatkozni a kép címével sem, mert ez a póz mindent elmond. Ez az állatnál a kényelem és az érzelmi túlfűtöttségnek az állapota, jó ez a harántcsíkolt beállítás is, szóval jó kép, nem nagyon tudok ehhez mit hozzátenni, a megfigyelés pontos. Ha már nagyon kritizálnom kellene, akkor annyit, hogy a két mellső láb most ebben a fényviszonyban csonkoltnak is tűnhet annak a nézőnek, aki nem ismeri a macskákat, hogy hogyan tudnak ezekbe a pózokba belefeledkezni, de mi macskások tudjunk, hogy itt minden rendben van, őfelsége kelleti magát a napsütésben. (hegyi)
értékelés:![]()
![]()
Andor
Andorról már nagyon sok mindent tudunk, rádió-főszereplő is lett, az ő viselt dolgairól is vannak információink, ezek főleg a lakásban, a családi környezetben elkövetett kis bakik. Ennél a képnél egy abszolút felszabadult helyzetet mutat az alkotó, Andor élvezi azt, hogy kiszabadulhatott a négy fal közül, és rohangálhat. Nagyon jó gesztus ez a leffegő fülekkel, a fölcsapott farokkal, a tátott szájjal, még a nyelve is, mint a füle, hasonlatosan lobog a nagy tempótól és a nagy igyekezettől. Varázslatos az, amikor a velünk élő háziállatok lehetőséget kapnak arra, hogy a saját, habitusukhoz illő környezetben felszabadultan tudjanak mozogni, játszani. Pontosan az ebben az izgalmas, hogy ők nagyon is ragaszkodnak hozzánk, és a kedvünkért sok mindent eltűrnek abból, ahogy mi az életünket éljük, de azért mégis csak ők szabadban élő állatok leszármazottai. Minden egyes lakásban fölvett képhez képest a szabadságot jobban tükröző üzenetek tudnak készülni külső térben. Ezért most nem vonok le csillagot, de itt is nagyon fontos az exponálás ideje. Ha Muybridge-t megfigyeljük, akkor ő sorozatfelvételekkel próbálta elemezni az ilyen mozgásfázisokat. Nem kell nekünk már megcsinálni ezeket a sorozatfelvételeket, mert ő már megcsinálta, pontosan lehet tudni, hogy melyik láb melyik után hogyan mozdul. Ha ezt az ember tudja, az exponálásnál figyelembe lehet ezt venni. Lett volna egy anatómiailag még inkább jellemzőbb pillanat, amikor a futáshoz előrefelé kinyújtva van a láb. Most mind a két láb a has alatt van, ebből kifolyólag a forma maga nem biztos, hogy annyira jellemző. Itt az is kérdés, hogy igen, de ha előre nyújtja a lábát, lehet, hogy már nem így fog a füle mutatni, de ha figyelem ezt az állatot, akkor rájövök, hogy melyik alkatrésze hogy mozog. Persze itt kell egy jó adag szerencse is ahhoz, hogy az a technikai eszköz, ami rendelkezésünkre áll, akkor és úgy exponáljon, ahogy mi akarjuk. Ha automatikák is be vannak ebbe vonva, akkor ez még inkább nehéz lesz. Ha kicsit Viktória még lejjebb guggol, akkor ez a rövidülés, ami most a képre jellemző, ez nincs annyira jelen. Ebben az is kérdés, hogy mi volt a háttérben, volt-e bármi, amit ki kellett hagyni, és azért komponált így, el tudom ezt fogadni, de kevésbé torzul a tárgy (jelen esetben a kutya) formája, akkor, ha az ő magasságába kerülünk. De a három csillag megvan, nagyon örülök ennek a képnek. (hegyi)
értékelés:
Hozzászólások
Török József
2024. 06. 21. - 23:06
"Nagyon kúl ez az AI-muzsika...döbbenet. Mondhatnám, ijesztő." "-Menj el Madeirára, és a…
Török József
2024. 06. 21. - 22:37
"-Jóska tényleg meghatott a hangja alapján. -Meg, hát." "-Kétélű fegyver, hogy a hidat akkor…
Hamar Ramóna
2024. 06. 19. - 07:31
Kedves Ingrid! Részemről az öröm! ;)
Alexovics Ingrid
2024. 06. 18. - 22:27
Kedves Ramóna, örömmel használnám ezt a nagyszerű képet a holnapi rádióműsorom borítóképeként.…
Aureliano
2024. 06. 17. - 23:08
Boch: -jajj, igen, a szél. az durva, amikor levágod. én egyszer csináltam ilyet, de úgy néztem ki…